Ірина Іванівна згадує, як у мирний час часто збиралися з рідними, багато людей мешкали в їхньому селі. Через війну більшість поїхала подалі від страшних подій. Тим, хто не залишив рідну домівку, довелося пережити бомбардування і життя в підвалах.
Жінка мріє про одужання сестри, хоче забути цей жах. Особливо боляче згадувати про те, як її тітка загинула під обстрілом.
При цитуванні історії посилання на першоджерело - Музей "Голоси Мирних" Фонду Ріната Ахметова - є обов‘язковим у вигляді:
Музей "Голоси Мирних" Фонду Ріната Ахметова https://civilvoicesmuseum.org/
Ми використовуємо файли cookies, щоб ви отримали найкращий досвід користування сайтом. Продовжуючи роботу із нашим сайтом, ви підтверджуєте використання сайтом cookies вашого браузера.