Ми проживаємо тут з 2005 року. Разом з чоловіком у батьківській хаті, а син – в Обухові Київської області. До війни було хороше життя, я могла вільно з'їздити до батьків у Горлівку, а тепер не можу дістатися до них на могилку.
Війна - це дуже страшно. Під час бомбардувань ми ховалися в підвалі. Незважаючи ні на що, намагалися жити, працювати. У нас були собаки, кішка, ми не могли їх кинути і виїхати.
Було таке, що сиділи без світла і газу. Цього року зі світлом погано було, його не було 11 днів. Без нього у нас немає води.
Ми отримували допомогу тільки від Фонду Ріната Ахметова, від інших організацій не було нічого.
Хочеться, щоб припинилася війна, щоб нас нічого не лякало і було мирно.
При цитуванні історії посилання на першоджерело - Музей "Голоси Мирних" Фонду Ріната Ахметова - є обов‘язковим у вигляді:
Музей "Голоси Мирних" Фонду Ріната Ахметова https://civilvoicesmuseum.org/
Ми використовуємо файли cookies, щоб ви отримали найкращий досвід користування сайтом. Продовжуючи роботу із нашим сайтом, ви підтверджуєте використання сайтом cookies вашого браузера.