Ковтко Антон
Миколаївський ліцей №60, 9-Б клас
Вчитель: Мартиченко Тетяна Миколаївна
Чи розумів я значення слова «війна» до лютого 2022 року? Напевно, що ні. Ми знали про війну на сході країни, про біль і страждання людей, ми читали в книжках про бойові подвиги в історії. Але відчути війну я зміг тільки на власному досвіді.
Моя історія почалась ввечері, 23 лютого 2022 року, саме тоді я готувався до контрольної роботи з історії України, яка повинна була бути на наступний день. Але ранок наступного дня приніс всім нам жахливішу звістку, яка змінила історію моєї держави. Слова мами назавжди залишаться у моїй пам’яті: «Антоне, почалася війна! Піднімайся швидше!». Спочатку я подумав, що це жарт. Але дивлячись їй у очі я все зрозумів. Мама залишилась вдома разом зі мною. Папа вирушив на службу, побачилися ми з ним лише за місяць…
Того ранку вперше почули вибухи, почались телефонні дзвінки, сусіди і знайомі почали швидко залишати місто, деякі панікували, інші навпаки заспокоювали, що це помилка «росія не може цього зробити і все скоро закінчиться». На полицях в магазинах і супермаркетах не залишилося їжі, всі стояли в чергах до аптек. Місцеві чоловіки згрупувалися в територіальну оборону і розпочалося укріплення блокпостів. Це все нагадувало зйомки якогось бойовика.
Наше місто щоденно і вдень, і вночі зазнавало ударів від росії. Коли ми почули про перших загиблих, то я зрозумів, що це і є війна. Жах і біль. Побачив зруйнований корпус рідного ліцею, наче втратив частку себе. Коли ракетою був зруйнований будинок на сусідній вулиці, а неподалік від нашого будинку був приліт, я відчував страх. Потім це почуття зникло, а натомість з’явилася люта ненависть до ворога. Неможливо пробачити забрані життя і зламані долі.
Моє славне місто-герой! Я пишаюся кожним, хто стримував ворога і не здав місто. Завдяки нашим воїнам я можу навчатися у своєму місті, хоч і дистанційно, але вдома. Мій тато є для мене прикладом мужності і я пишаюся ним! Звуки тривоги лунають так само щодня, війна не скінчилася, але ми – українці є сильною нацією, нас не здолати. Моя історія триває далі. Дякую за це!
При цитуванні історії посилання на першоджерело - Музей "Голоси Мирних" Фонду Ріната Ахметова - є обов‘язковим у вигляді:
Музей "Голоси Мирних" Фонду Ріната Ахметова https://civilvoicesmuseum.org/
Ми використовуємо файли cookies, щоб ви отримали найкращий досвід користування сайтом. Продовжуючи роботу із нашим сайтом, ви підтверджуєте використання сайтом cookies вашого браузера.