- Привіт, сусідко! Ти обережніше, обережніше.
- Привіт! Ну, як тобі тут?
- Та весело.
- Прийшла провідати?
- Треба подивитися.
- Ну, ми теж ось прийшли. Живий, і Слава Богу. Слава Господу,
що ані діти, ані ти не постраждали. Тільки житло.
Ось. Зрозуміло. Значить, кріпіться. Живете в орендованій квартирі?
- Ні, ну ми в селі.
- Зрозуміло. Ні, ми знімаємо, тому що тут же жити неможливо. .
Тут всюди протяги. Сподіваємося, що найближчим часом щось робитимуть.
- Обіцяють щось?
- Ну так. І ми в надії живемо, тому що жити-то треба. Важко зараз.
- Я – Завгородня Ольга. Я — жителька цієї квартири,
тобто жителька міста Авдіївки. Це трапилося 17 лютого о 17:15.
Тут у нас стояло фортепіано, ми грали. Ось. Дівчатка займалися тут.
І стався вибух. Стіна затулила вхід до зали, тобто стеля впала, загородила.
І ми встигли просто дивом вибігти.
Тобто, ми вціліли. Тато наш був на роботі в цей момент.
Тут стояло фортепіано. Ось-ось тут ось. Грала середня дівчинка.
А я сиділа ось тут ось, за столом позаду, і пролунав сильний вибух.
Ми тільки встигли так ось це. І зразу швидко втекли до тамбура,
сховалися там. І я ж кажу, завдяки тому, що плита затулила вхід,
тобто ми залишилися живі. Це був плач такий, що...
У дітей просто зразу істерика піднялася й зараз навіть під час сну,
тобто вони піднімаються та якщо десь якийсь постріл, вони кажуть:
«Мама, лягаємо! Дуже страшно жити». Ну, у дітей, звісно,
порушена нервова система, тому що жити, тобто,
якби, ми продовжуємо далі жити, та й потрібно. Але виїхати поки нікуди.
Тут купа диму стояла. Добре, що все добре.
- Коли я зайшла до бабусі в кімнату, я бачила – там горіло все.
На балконі горіло. Я зайшла – в бабусі в кімнаті.
- Так, там просто на другий поверх влучило. Потім сюди, на перший.
Я займалася. Потім снаряд влучив просто в балкон. Ми дивом встигли вибігти.
І у мене почалася ось сильна-сильна істерика. У мене цей страх одразу почався.
Я почала плакати, я хвилювалася, думала, що ми не виживемо.
Але ми дивом вижили. Люди всі вибігли на вулицю.
Найстрашніше – це якби ось мама не вижила, то б...
мені дуже було страшно без мами, і мені було б страшно,
і я б плакала постійно. А так, якщо мама жива, то ми з нею поруч,
вона зі мною поруч, я нічого не боюся.
Я тебе люблю дуже сильно. - І я тебе люблю теж. Дуже-дуже
теж люблю. Я вас усіх люблю. Я — найщасливіша мама в житті. Так?
- Мама в нас хороша..